Komunikacijos agentūros „Inspired UM“ biure pavyko išsaugoti autentiškus istorinio namo akcentus ir sukurti šiuolaikišką kūrybos avilį.
Raudonų, baltų ir juodų tonų parinkimas vidaus dekorui neatsitiktinis. Jie atkartoja agentūros logotipo spalvas. (Leono Garbačausko fotografija)
Iš Vilniaus Naujamiesčio daugiabučių išsiskiria senovinis dviaukštis namas. Šviesus, nedidelis – bet toks tik pirmasis įspūdis. Užėjus vidun, tenka prasibrauti pro teatro uždangą primenančias storas pilkas užuolaidas. Praskleidus jas, prasideda kūrybiškas šou.
Erdvės čia daugiau, nei atrodė žvelgiant į namą iš išorės. Laukdama komunikacijos agentūros „Inspired UM“ vadovo Vasario Oržekausko, ganau akis po vestibiulio zoną. Joje – autentiškos žydams priklausiusio namo plytų sienos, vietomis perskeltos arkos formos įėjimų. Pakilus į viršutinį aukštą, mus pasitinka rėkiančios galvos skulptūra, rodanti tolesnę judėjimo kryptį. Mėlynas fonas jai parinktas neatsitiktinai – toks buvo kūrėjo prašymas. Prisitaikyti teko ir prie savininkų pageidavimų – skirtingo stiliaus vizijos, ir jau ištinkuotas antrasis aukštas skatino ieškoti abi puses tenkinančio galutinio sprendimo.
(Leono Garbačausko fotografija)
Architektūros ir statybos studijos „Prusta“ atstovai Ieva Prunskaitė ir Rokas Puzinas su „Inspired UM“ kūrybininkais bendradarbiavo jau antrą kartą. Anot architektų, galima pastebėti nemažai tęstinumo požymių. Dalis ankstesnio agentūros biuro Užupyje detalių perkeltos į namą Naujamiestyje, o abiejų erdvių „ambasadoriais“ tapo menininkai Jonas Mekas ir Jurgis Mačiūnas. „Šios asmenybės tarsi siunčia žinutę, jog ir čia dirba kūrybiški, savo idėjas plačiai transliuoti norintys žmonės“, – pasakoja projekto autoriai.
(Leono Garbačausko fotografija)
Atvirumas pasauliui ir jo įvairovei akivaizdus detalėse. Čia dera rytietiškais motyvais margintas kilimas, grafitis kieme, balta skandinaviško dizaino briedžio galva, industriniam stiliui būdingi metaliniai vamzdžiai. O kūryba biure, rodos, gali skleistis be ribų – tiek spontaniškos idėjos, tiek ilgalaikiai planai ant juodų sienų rašomi kreida. Ryškių detalių kupinam interjerui vientisumo ir nuosaikumo suteikia vienspalvės sienos ir grindys, o jaukumo – medinės lubos.
Persikėlus iš Užupio į naująjį biurą Naujamiestyje, pasikeitė ne tik išorinė aplinka, bet ir vidaus erdvės: čia jos yra labiau pritaikytos darbo reikmėms. (Leono Garbačausko fotografija)
Didesnės nei ankstesniame biure erdvės paskatino keisti darbo vietų suskirstymą. Ažūrinės cinkuoto metalo pertvaros, atsikartojančios ir kitose patalpose, sugrupuoja darbuotojus pagal jų atliekamas funkcijas. Atskirai nuo visų dirba tik buhalterinės apskaitos skyrius. „Lietuviai turi įprotį dirbti užsidarę. Persikėlę čia, norėjome padaryti priešingai – skatinti atvirumą ir leisti sklisti darbo šurmuliui, – sprendimą atsisakyti įprastų sienų pagrindžia V. Oržekauskas ir vaizdingai apibūdina kasdienę biuro atmosferą: – Kai komanda susirenka, pasijunti lyg avilyje – rodos, aplink visi dūzgia.“ Toks šurmulys, vadovo teigimu, susikaupti netrukdo, kaip tik priešingai – nuteikia dirbti.
Vis dėlto įrengdami biurą architektai pagalvojo ir apie situacijas, kai triukšmo bus norima išvengti. Garsui izoliuoti skirtos sunkios pilkos užuolaidos. Daugiau privatumo ieškantys darbuotojai gali nusileisti į rūsyje esantį mažesnį, uždarą susitikimų kambarį ar nuo įprastos darbo aplinkos pailsėti užsukę į antrame aukšte įrengtą bendrąją susitikimų erdvę ir balkoną.
(Leono Garbačausko fotografija)
Iš vienų patalpų į kitas migruoja ne tik darbuotojai, bet ir neįprasta biuro gyventoja – iguana. Šiandien ją randu įsikibusią į įmonės vadovo darbo kėdės atlošą. „Turėjome suprojektuoti gyvenamąją erdvę ir jai, – pasakoja architektų duetas. – Čia iguaną įkurdinome virtuvėje, o senose patalpose ji gyveno telefono būdelėje.“
Stabtelėjusi valgomajame pastebiu ant stalo dėžėje supakuotą didžiulį pyragą. Ne vien jis sukelia namų jaukumo pojūtį. „Apsilankę šiame biure žmonės vis kartodavo, kaip norėtų tokioje aplinkoje dirbti“, – džiaugiasi I. Prunskaitė ir R. Puzinas. Visgi pats geriausias įvertinimas, kai patiems darbuotojams biuras tampa vieta, į kurią vis norisi sugrįžti.
(Leono Garbačausko fotografija)